|
|
Stranica: 9/12.
|
[ 281 post(ov)a ] |
|
Autor/ica |
Poruka |
tetejac
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 29 lip 2023, 15:25 |
|
Pridružen/a: 04 sij 2022, 10:07 Postovi: 1750
|
daramo je napisao/la: Po muslimanskoj verziji povijesti 300 boraca Samostalnog mostarskog bataljona oslobodilo Mostar. https://www.reddit.com/r/bosnia/comment ... tar_oslobođen_od_tzv_jna_i/?utm_source=share&utm_medium=android_app&utm_name=androidcss&utm_term=1&utm_content=share_button Spartanci im nisu ravni, koji mitomani, ključnu ulogu imalo 300 ljudi a u operaciji Lipanjske zore sudjelovalo 6000 pripadnika HVO-a, HV-a i HOS-a. Odakle ih 300 sad? Dogodine će ih bit 400, za dvi godine 500 Nevažni su bili u obrani i oslobađanju Mostara. Bilo ih je točno 220 sa zapovjedništvom. Logistiku nisu ni imali jer smo im mi sve davali. Od njih 220, 50 ih je vidilo borbu ako i toliko. Ono ostalo pozeri, vojna policija, zapovjedništvo… Jednog njihovog vojnog policajca sam išamarao i uzeo mu crvenog forda sierru bez krova. Zalizanko mi počeo nešto srat i pravit se pametan. U autu CD samo s jednom pjesmom ‘tek je 12 sati’ ![klanjam :klanjam](https://hercegbosna.org/forum/images/smilies/b020.gif) To kad pođu u pičoke ![zubati :zubati](https://hercegbosna.org/forum/images/smilies/a090.gif)
_________________ Idi kući maži supe
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Naša Kvačica
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 29 lip 2023, 15:31 |
|
Pridružen/a: 03 svi 2009, 17:49 Postovi: 31946
|
Karabaja je napisao/la: Lebowski je napisao/la: Odlično je što su se Hrvati pacifikovali i okrenuli miru i ekonomiji. Zamislite da dođu oni iz Izraela na sajam a u pozadini slušaju ovo ili ne daj bože da Rusi čuju ovo.
Inače, ovo je dobar kanal sa tim starim snimcima, većina je vezana za Mostar.
Ovo je toliko bizarno da je simpaticno. Ono cjeli stadion pjeva "Drinu cemo pregaziti a Srbiju zapaliti". Šta reći bravo momci ![Big Grin :D](https://hercegbosna.org/forum/images/smilies/biggrin.gif) Malo narodnog veselja. ![zubati :zubati](https://hercegbosna.org/forum/images/smilies/a090.gif)
_________________ Ukidanjem BiH štedimo 50 milijardi KM. Neka razum prevlada.
922 of 2558 - 36.04%
Sarajevo, generalno sarajevska kotlina je rasadnik zla i mržnje. Frustrirana, napaćena i bahata sredina.
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
battery992
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 30 lip 2023, 22:50 |
|
Pridružen/a: 24 pro 2020, 17:41 Postovi: 20
|
Lijepo muslimanski jadnici proslavljaju dan kada su suborce klali na spavanju... Kamo sreće da smo bili ozbiljniji s njima kad je trebalo. Ali eto da se sjetim svih stvarnih branitelja Mostara, hvala Vam što ste sačuvali Hrvate Mostara i Hercegovine od srbo-muslimanskog jadništva...
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
bumbar92
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 01 srp 2023, 07:17 |
|
Pridružen/a: 04 svi 2009, 10:57 Postovi: 9626 Lokacija: HR HB
|
Citat: NA DANAŠNJI DAN PRIJE 30 GODINA Kristalna noć bjelopoljskih Hrvata![slika](https://static.dnevnik.ba/images/slike/2023/06/30/o_127725_1024.jpg) Piše desk / 30.06.2023., 19:34h Hrvatima Bijelog Polja još je itekako u živom sjećanju noć s 29. na 30. lipnja 1993. godine. Te zlokobne noći, sneni Hrvati u fizičkom i političkom smislu, kad su se i najmanje nadali, napadnuti su od dojučerašnjih saveznika, svojih susjeda, muslimana. Odmah te noći je na prepad ubijeno 11 Hrvata. Preostali su zarobljeni, njih 166 odvedeno je iz svojih kuća u logore: Osnovna škola Potoci, Skenderove kuće – Potoci i IV. Osnovna škola Mostar. U logoru su zatočene cijele obitelji: Zovke, Kolobare, Azinovići, Sesari, Drinovci, Crnjci, Škobići… stari i djeca. Osim izgladnjivanja, premlaćivanja, silovanja, u ovim logorima je ubijeno 17 bjelopoljskih Hrvata, piše Župa Potoci. Za vrijeme cijelog ovog sukoba ubijeno je 53 Hrvata, a za vrijeme cijelog Domovinskog rata 107 Hrvata. Osim ljudskih žrtava uništena je župna crkava, samostan časnih sestra, dvije svetinje bjelopoljskih Hrvata i stotine obiteljskih kuća. Da se ovdje ne radi o nikakvoj deblokadi, nego osvajanju-napadu, najbolje govore dokumenti Armije BiH iz toga vremena. U raznim direktivama tako iščitavamo riječi: napad, ubacivanje dijelova vojske u pozadinu ustaša, civilni ciljevi, nanijeti što veće gubitke, doći do što većeg ratnog plijena, primorati ih na što dublje povlačenje u zapadnu Hercegovinu… Ovaj dan mi Hrvati-katolici obilježavamo sv. Misom za sve poginule, kao i za mir. Naši susjedi obično toga dana imaju vatromet, koncert, a od ove godine čini mi se po prvi put organiziraju Marš sjećanja iz Mostara u Bijelo Polje. Svatko ima svoj pogled na ovo žalosno razdoblje. U svakom slučaju način na koji želimo stvoriti sretnu budućnost ide iz pogrješnog pravca. Zapravo ovi vatrometi i marševi su pravi opijum za naše komšije, a cilj je jasan odvesti ljude raznim marševima i priredbama u iluziju, da ne bi možda počeli misliti svojom glavom jer čovjek koji je obdaren razumom postaje svjestan da živimo u društvu koje osim teške bremenite prošlosti grca u mnogim problemima poput: korupcije, nedostataka radnih mjesta, migracije, iseljavanja, veliki pad stanovništva u cijeloj BiH, droga, kocka… Zato je lakše organizirati razne političke marševe poput ovoga na spomen na 30. lipnja 1993., nego marš za život, nova radna mjesta, marš protiv korumpiranih političara… Toliko je toga što bi bjelopoljski stanovnici jedni, drugi i treći mogli danas za svoj opstanak,zajedničkim snagama mijenjati: našim političarima iz sva tri tora, lakše je prizivati aveti prošlosti, nego polagati račun za totalnu političku sterilnost i neodgovornost, koja je očita na svakom koraku, u svim sferama društva. Ovi marševi i slična događanja samo su produžetak agonije malog čovjeka ovog podneblja. Nažalost samo ovakvim i sličnim događanjima naši političari imaju sigurnu budućnost. Netko je iz svijeta rekao za bivšu državu Jugoslaviju: “ Kad bi postojao tako velik šator da se natkrije Jugoslavija, bio bi to bio najveći cirkus na svijetu“. 34523 priopćenje branitelja 30. lipnja - Izdaja kakvu Hrvati nisu i neće zaboraviti fena <p>Bikovi (Ilustracija)</p> Drežnica Tragedija kod Mostara: Muškarca usmrtili bikovi desk Te iste riječi možemo primijeniti na ovakvu današnju BiH. U prilog istine bez koje nema pravde, donosimo par svjedočanstva bjelopoljskih Hrvata iz tog vremena. don Josip Galić, župnik bjelopoljski Oči moje kćeri image Anica Grgić ŽUPA POTOCI - Zovem se Anica Grgić, rođ. Crnjac. Rođena sam 1942. godine na Zakrižju, Bijelo Polje. Udala sam se za Marka Grgića iz Potoka. Rodili smo troje djece. U ratu sa Srbima moj je muž Marko kao civil ranjen, nije želio otići iz naše kuće i tu je ranjen od gelera haubičke granate. To njegovo teško ranjavanje upotpunio je ratni sukob s Muslimanima. Prevrat 30. lipnja 1993. godine zatekao nas je u jutarnjim satima u našoj kući. Čini mi se da je to bio ponedjeljak, iz naše kuće odvedeni smo u utorak, odvela su nas četvorica vojnika, dvojica susjeda Omanovića, te Sultan (nadimak) i još jedan Nevesinjac koji je bio nama nepoznat. Obično u zarobljavanju Hrvata bila su po dva domaća Muslimana. Vode nas ulicom kao najveće razbojnike mene, supruga dvoje djece Blaženku(22) i Maria (malodoban), djevera Zvonku i jetrvu Milu. Za nama gledaju susjedi, vire, nitko ništa osim susjede Emke (Muslimanka) koja je dotrčala i zagrlila me plačući i govoreći što će biti od nas. Najprije nas vode u Meke, zatim u 4. osnovnu školu Mostar. Prava riječ za 4. osnovnu školu je pakao, kad nemaš vode, nema ni života. Tu smo se razboljeli.Nakon petnaestak dana odvode nas u Osnovnu školu Potoci gdje je formiran logor. Jedino čega smo u logoru Osnovna škola Potoci imali u izobilju jest strah i voda. Hranu smo skupljali po polju i po našim kućama. Naša susjeda Sabina Turkić, Muslimanka, više nam je puta iz naše kuće donosila hranu. Poslije, nakon rata, Sabina nam je pričala kroz kakve je neugodnosti i patnje prolazila od svojih sunarodnjaka samo zbog toga što nam je pomagala. Uz izgladnjivanje, zastrašivanje od strane Zukinih vojnika, odlazaka na izvlačenje ranjenih, radne akcije, za mene boravak u logoru bio je pakao jer sam doživjela kao majka seksualno nasilje nad mojom dvadeset dvogodišnjom kćeri. Odvođena je više puta u večernjim satima i vraćana u jutarnjim satima. Zamislite tu bol, bol i neizvjesnost mene kao majke i bol njezina oca. Premda je tada bilo očito što joj se događa i što joj rade, čovjek se u tom trenutku tješi ne želeći vjerovati, tješiš samu sebe možda ipak nisu. Kada je vrate, ona šuti ne govori ništa, ali vidim u kakvu je stanju vraćaju, pogled je odaje. To naše neprihvaćanje strašne istine silovanja našega djeteta prekinulo je svjedočenje naše kćeri nakon rata, na nedavnom suđenju priznala je da ju je više puta silovao Ibrahim Demirović. Govoreći joj da je njegova robinja i da joj je bolje da je s njim nego da prođe kao druge koje su morale biti s više njih uzastopice. Ja i danas mislim da nije sve rekla. U logoru Osnovna škola Potoci bilo nas je stotinjak, od toga 14 malodobne djece, jedna trudnica dvadesetak staraca iznad 70 godina: Boško Krezić (1912.), Mara Ćeleba Zovko (1907.), Mara Azinović (1912.), Stanko Azinović (1911.), Mate Krezić (1915.), Ruža Kolobara (1916.), Nikola Mihalj (1923.), Stanko Paponja (1916.), Kata Paponja (1919.), Rozika Kolobara (1925.), Marija Mihalj (1925.) Više od polovice su bili starci i nejač, tko će se svega sjetiti, nabrojila sam one najstarije, bilo je dosta i šezdesetogodišnjaka. Nakon ovoga jada godinama slušam u medijima kako se plasiraju patnje muslimanskoga naroda,stvarne i izmišljene, a o tebi ostaje šutnja. Poslije ratnih sukoba radila sam pri UNPROFOR-u u Mostaru. Tu sam itekako imala prigodu naslušati se jednostrane istine iz posljednjega rata. Gotovo svi, zapravo većina prevodioca bile su žene Muslimanke, koje su prevodile ono što su one htjele. Jedne prigode kad sam primijetila da je prevoditeljica Srpkinja pobunila sam se, vidjevši kao Muslimani često obilaze svoja imanja u okolici Mostara, kad ću ja doći na red da vidim svoju kuću jer i ja sam izbjeglica. Moji pretpostavljeni su se iznenadili te su me 1998. godine odveli mojoj kući. Kuća je bila naseljena Muslimanom iz Borojevića-Stolac. Došla sam pred kuću rekavši ja sam žena Marka Grgića koji je vlasnik ove kuće, a novi stanovnik drsko odgovara: “Jest bila i nikad više”. Živim i danas u Potocima u svojoj kući, muž mi je preminuo. Kad idem u trgovinu i crkvu moram proći pokraj škole u kojoj sam bila zatočena sa svojom obitelji. Ne nosim mržnju u sebi da bih nekom od zločinaca željela zlo, ali nosim strašnu gorčinu, nemam snage još uvijek gledati u tu školsku zgradu. Svaki put kad prolazim pokraj škole okrenem glavu od muke na drugu stranu. Tu sam svoje dijete dovodila da uči prva slova, a osim abecede naučila je strašnu lekciju života, lekciju nasilja. Anica Grgić, Potoci Pucanj u moje djetinjstvo image Danijela Pranjić ŽUPA POTOCI - Zovem se Danijela Pranjić, rođena sam u obitelji Škobić 1982. godine u Mostaru. Naša je obitelj do Domovinskoga rata živjela u Vrapčićima. Moji roditelji su Cvija (rođ. 1962.) i Stojan (rođ. 1957.), brat Danijel (rođ. 1984.) i sestra Anita (rođ. 1989.). Dobro se sjećam početka rata s Muslimanima, tu večer sam otišla noćiti kod tatinih roditelja koji su živjeli u blizini naše kuće. U jutarnjim satima upali su vojnici govoreći da su Armija BiH i da pođemo s njima. Premda sam imala 10 godina, razumjela sam da to nešto nije normalno, te sam počela od straha bježati, vojnici su me uhvatili i vratili natrag u djedovu kuću. Vrištala sam govoreći: “Hoću mami, hoću tati.” Nakon toga nas odvode u dio Vrapčića zvani Ploča. Tamo sam našla mamu, brata i sestru, tate nije bilo. Kasnije, nakon više vremena, mama mi je ispričala kako je bilo kad je ta Armija upala u našu kuću. Moj tata je bio u civilnom odjelu, naš tadašnji susjed Miralem Marić-Šele nagovorio ga je da ipak obuče vojnu uniformu, uvjeravajući ga da je tako bolje, moj je otac to i učinio. Nakon toga su ga rastavili od mame, brata i sestre te ga odveli u logor 4. osnovne škole Mostar, gdje je ubijen na prisilnom radu 13. kolovoza 1993. Baku i djeda odveli su u logor Osnovne škole Potoci, a nas su odveli susjedi (Asim Marić) u svoju kuću, tu nam nije bilo loše, kod njih smo bili oko mjesec i pol dana. Za tatinu pogibiju čula sam jednoga dana igrajući se s jednom djevojčicom Muslimankom, ona mi je rekla: “Tatu su ti ubili.” To je za mene bio šok, za dijete koje je svakoga trenutka očekivalo tatin dolazak i pomoć. Otrčala sam u kuću ništa ne govoreći mami, rušio se moj mali svijet. Nakon kratkog vremena od šoka sam dobila veliku temperaturu, mama nije znala što mi je, ležala sam bespomoćna. Ubrzo je i mama doznala da je tata poginuo, netko joj je došao reći. Sjećam se tih krikova i plača, u svom tom šoku mama se srušila. Došli su neki, mislim medicinari, bili su u bijelom, htjeli su joj dati injekciju, a ja u strahu da ne ostanem i bez nje, skočim kao mala lavica, vrišteći i braneći im pristup mami. Od te moje histerije i dreke nisu joj se usudili približiti, niti joj što dati. Kada je mama malo došla sebi, vidjevši da nema što čekati, inzistirala je da je vode tamo gdje su djed i baka. Kad su nas vodili iz Vrapčića, na cesti su nas zaustavili vojnici koji su iznijeli iz kamiona moga brata Danijela, govoreći da ga ne ćemo više vidjeti. To je opet za sve nas bio šok, nastao je plač, vriska, zapomaganje, i nas i brata, dok ga jedan vojnik nije opet vratio u kamion.Dolaskom pred školu u Potocima radovali smo se ponovnom susretu s djedom i bakom, tada nismo znali da je tu zapravo logor. Odmah je slijedilo razočaranje jer su upravo toga dana više ljudi, a među njima baku i djeda odveli na živi štit u Vrapčiće. Mama je samo ponavljala kako se ne će nikad vratiti, jer je za razliku od nas dobro znala što je živi štit. Kad su se djed i baka ipak vratili,nakon dan-dva, ne znam točno, to je za nas bila neka sigurnost. Moje sjećanje na boravak u logoru vezano je za glad i strah. Mama je hranu (kruh) čuvala za njih mlađe, tako sam i ja otkidala od sebe samo da njih dvoje imaju. Posebna delicija je bila svinjska mast koju su logoraši donosili iz hrvatskih kuća. Zamislite dijete koje jede svinjsku mast poput nutele. Jednoga dana mama je za nas dobila pekmez od jabuka, dala joj ga je Mara Šilić, koja je također bila u pritvoru, ta jedna tegla pekmeza izazvala je veliku radost. U logoru je bilo 14 maloljetnika: Dalibor Azinović, Dragana Azinović, Mario Grgić, Ružica Karlušić, Krešimir Kožul, Kristina Kožul, moj brat, sestra, Dalibor Zovko, Lidija Azinović, Gabrijel Mikulić, Daliborka Zovko. Premda su uvjeti života bili logoraški, mi smo se najmanji ponekad i igrali, zaboravljajući muku, glad i strah. Uz padanje granata, raznovrsnu pucnjavu, posebno sam se bojala vojnika koji su upadali noću i strašili nas. Ti njihovi upadi za mene su bili strašni, doslovno me gušio strah, uvijek sam mislila sad sam gotova. Ležali smo na podu športske dvorane, a budući da s mamom nije bilo mjesta, jer su uz nju ležali brat, sestra, baka i djed, ja sam ležala uza Željku Zovko. Kada bi upali vojnici, ona bi me skrivala pokrivajući me dekom, od straha bi se doslovce zalijepila za Željku. Sjećam se maminih odlazaka nekud… hvatao me panični strah dok se ne bi vratila. Danas znam da su ti njezini odlasci bile akcije izvlačenja ranjenih ili poginulih. To je bilo strašno morbidno, mamu bi odveli, mene i sestru bi ostavljali u logoru, a brata u prostorijama razrušenoga svećeničkog doma, tako da im mama ne bi mogla pobjeći. Sve to vrijeme u svojoj dječjoj glavi maštala sam da postoji negdje izlaz iz svega toga zla i da ćemo jednoga dana izaći. Na dan izlaska sjećam se da sam obukla nove hlače koje sam ponijela sa sobom od kuće, bile su mi veoma drage. Na putu u slobodu, prigodom razmjene pala sam u blato i isprljala te svoje lijepe hlače. Brzo sam zaboravila na svoje prljave hlače kad sam ugledala što su nam sve pripremili za jelo na priređenom dočeku. Nakon sveg izgladnjivanja nisam znala što bih prije jela. Tek danas, kad sam i sama majka troje djece, razumijem svoju majku i njezin život s nama u zatočeništvu. Naša kalvarija nije bila samo logor Potoci i tatina pogibija. Naša patnja je započela odmah na početku rata sa Srbima. Budući da je moja majka Cvija rođena u pravoslavnoj obitelji u Nevesinju, to je bio dodatni problem u paklu rata. Proživljavala je provokacije, govoreno joj je da je “četnikuša”, zašto ne bi išla s djecom u Nevesinje… Na što bi ona samo odgovarala što će ona u Nevesinju kad su njezina djeca Hrvati. To su nekomu možda bile sitne provokacije, ali se to odrazilo na njezino zdravlje. Danas kad se sjetim njezina stanja iz toga vremena, znam da se to zove nervni lom, a ona je to upravo proživjela. Nakon rata psihičke posljedice osjećao je i moj brat Danijel s kojim nikad nisam razgovarala o logoru. Danijel je nekad nekom ispričao da se ničega ne sjeća iz logora, ali da ga često sanja. Njegovo stanje je nakon svega bilo jasno, anksiozni poremećaj s kojim se dugo borio i izborio tek odlaskom iz ove sredine u novu sredinu, gdje je sada hvala Bogu dobro. Nakon svega, premda su moj otac, djed i baka uvažavali moju mamu, nikom ne bih poželjela da bude dijete iz mješovitoga braka i svoju djecu danas učim da ne mrze nikoga. Ja nikoga nakon svega ne mrzim i danas još uvijek promatram te ljude očima onog istog djeteta. Danijela Pranjić, Vojno Majčin strah image Ilka Kožul ŽUPA POTOCI - Rođena sam u obitelji Mlikota u Trusini 1961.godine. Udala sam se za Gordana Kožula 1981.godine i imamo petero djece. Rat nas je zatekao kao skroz mladu obitelj, rekli bi još u povojima. Početnu obiteljsku idilu prekinula su dva ratna sukoba. Moja životna ratna priča je slična mnogim tužnim bjelopoljskim pričama tih godina. Nakon očekivanoga rata sa Srbima (koji su nam dali jasno do znanja da će biti rata) i izbjeglištva, vratila sam se u Bijelo Polje negdje tjedan dana prije muslimanskoga prevrata. Budući da su mi muslimani ubili oca, civila u Trusini, bila sam neutješna, osjećala sam potrebu doći kući u Bijelo Polje, misleći da ću tako lakše prebroditi bol za ubijenim ocem. Premda su mi ubili oca već u četvrtom mjesecu te godine, nisam se nadala nadolazećem zlu, čista naivnost. U obitelji smo tada bili suprug, naše troje djece i ja kao trudnica. U noći prevrata 30. lipnja 1993. najprije smo začuli pucnjeve s povicima “Allahu ekber”, s koju stranu su dolazili povici ni danas ne znam, čini mi se sa svih strana. To je bilo jako i glasno, tada nisam znala a danas pretpostavljam da su uzvici bili preko megafona. Najprije je uslijedio šok, od straha sam se tresla, nisam mogla sakriti strah pred djecom. Tako sam cvokotala zubima da sam prenijela i silan strah na djecu. Zamislite kako su me djeca promatrala i kako su se osjećala bespomoćnima! Nakon početnoga šoka brzinski smo bježali iz kuće. Najmlađeg Krešimira zamotala sam samo u deku, Kristina je pošla u pidžami.Na cesti smo se susretali sa susjedima i rodbinom u bijegu, s djeverom Vinkom i njegovom obitelji,ostalim Kožulima: Marom, Brankom, Andrijom, Nevenkom njezinim tada maloljetnim sinom Dariom i njezinom majkom (nepokretna starica koju su vozili u vrtnim kolicima – karioli),Desom… Na žalost krenuli smo prema muslimanskim Zalihića kućama, tu su nas zaustavila četiri vojnika Armije BiH, vojnici su nam bili nepoznati, po naglasku mogli bi biti Bosanci. Oni koji su zaobišli Zalihića kuće spasili su se: moja jetrva s kćeri, Desa, moj djever Vinko uspio je pobjeći sa svojim jednim djetetom u naručju, a za njim i moj 10-godišnji sin Kruno. Pucali su za njima. Toga trenutka od šoka nisam ništa razmišljala, u glavi mi je bila prazna ploča. Nakon zarobljavanja i prije samog odvođenja, tu su, kod Zalihića kuća, pred majkom do gola svukli i opljačkali pokojnog Branka Kožula. Nas su domalo nakon Zalihića kuća odveli na Krivinu u jednu kuću, ne znam koliko smo tu bili. Nakon Krivine odvode nas u Meke u dvije kuće. Situacija je u Mekama bila ovakva: tu su nas sabirali s raznih strana, po dolasku u Meke zatekli smo već ranije zarobljene i modre, već premlaćene Tomislava Brajkovića i Stanka Zovku Đatka. Na katu se čuo plač Mare Šilić koja je doznala da su joj ubili sina Željka. Kako je popuštao početni šok javljao se silan strah, što će biti s nama, što mi je s djetetom koje je pobjeglo, je li se uspio spasiti, gdje je sada? U Mekama smo bili koji dan, najveći šok za mene tijekom boravka u Mekama bio je poziv jednoga jutra u 3 sata, pozvao me Sultan, tako su ga zvali. Izveo me iz prostorije i poveo sa sobom, bilo mi je jasno zašto me zove u to doba, djeca su vrištala za mnom, naravno da sam i ja počela vrištati, a on mi je rekao: “Šakom ću te udariti u taj stomak ne prestaneš li.” Neki tvrde da mi je rekao: “Izbit ću ti toga ustašu i napravit pravog čovjeka.” Ja se toga ne sjećam. Moja vriska i vriska djece uzbudila je ostale zarobljenike i muslimane vojnike, a to je ipak pomoglo da me se u ta doba okane. Od toga vremena kroz cijelo vrijeme zatočeništva krila sam se među starim osobama da me ne bi tko napastovao. Mogu mislit kako se osjećaju žrtve silovanja, a bilo ih je. Samo taj jedan ružan pokušaj bio je silan šok za mene, postala sam osoba bez osjećaja, dugo mi je trebalo da dođem k sebi. Nakon Meka odvode nas u Mostar u 4. osnovnu školu. Cijelim putem zasipalo nas je more metaka, čijih ne znam. Nije mi jasno kako smo preživjeli tolike metke, toliko je bilo strašno da sam u autobusu, koji je ostao bez stakala, legla po djeci kako bi ih štitila. U mostarskom logoru zatekla nas je nehigijena, nema vode, a ljeto. Uz nehigijenu i glad slušali smo kako muče zarobljene hrvatske vojnike. Tu sam imala nezgodu sa sinom Krešimirom, pretpostavljam da ga je netko otrovao tabletom, toga mišljenja je bio i liječnik, gladno dijete lako je nasjelo. Unatoč poganim i bezdušnim ljudima uslijedila je srećom brza intervencija, spasio ga je doktor Čišić. Nakon mostarskog logora odvode nas u logor Osnovne škole Potoci. Budući da sam bila u šestom mjesecu trudnoće, možete zamisliti moje stanje. To malo hrane, ako je tako možemo nazvati, čuvala sam za djecu. Zamislite kako je moj sin Krešimir hodao uokolo i pitao ostale logoraše: “Imate li kruha?” Ja sam izašla iz logora puno ranije od ostalih logoraša. Naime, to nije bila službena razmjena, ako to mogu tako nazvati, bila je to privatna razmjena dogovorena na liniji. Naime, muslimani su tražili izvjesnu Selmu s djecom i tako sam ja upala u razmjenu. Sama razmjena je bila veoma šokantna. Bilo je to 14. kolovoza 1993., uoči Velike Gospe, doveli su me do kuće moje sestre, koja je u našem susjedstvu, u njoj je bila razmjena. Najprije je došla Selma s pismom od naših, a onda sam ja trebala ostaviti svoju djecu s njima i poći s pismom k našima. Budući da je moj sin Krešimir plakao za mnom pustili su ga da i njega povedem (kako mi je samo bilo s njima ostaviti moju kći Kristinu!). Nakon što sam predala pismo našoj vojsci, vratila sam se sa Selminom svekrvom,svekrom i djecom. Razmjena je uspjela. Moje stanje nakon izlaska iz logora. Kako imam veliku obitelj s obje strane svi su nahrlili da me obilaze: majka, sestre, braća… Ja uopće nisam reagirala na te posjete, ništa mi nisu značile, ničem se nisam radovala. Bila sam hladna, bez osjećaja! Tek nakon poroda moga sina Zvonimira počela sam se emocionalno oporavljati. Moj stariji sin Kruno, koji je bio pobjegao sa stricem, nakon bijega proživljavao je teške trenutke. Budio se noću, mjesečario, bio silno buntovan, a posljedice osjeća i danas. Možete zamisliti tek stanje moga supruga Gordana, kako mu je bilo živjeti sa spoznajom da smo zarobljeni. To nije tajna, godinama se oporavljao od tih proživljenih trauma. Naš logor je ostavio velike posljedice na njegovo psihičko zdravlje. Hvala Bogu, s Božjom pomoći uspijevamo nekako živjeti. Zahvalna sam dragom Bogu, iako smo proživjeli kao obitelj veliki jad i muku, ja ne znam da je moja obitelj u tom vremenu ili nakon toga nekom nanijela neko zlo! Nakon svega proživljenoga posebno teško su mi padala saslušanja, zbog njih ne bih spavala danima. Najprije kad dođeš na saslušanje ti si paraliziran, mnogo toga se i ne sjetiš od nekakva straha, kasnije je bilo lakše kad bi nas pripremio psiholog. Zamislite jednu situaciju u Sarajevu prigodom jednoga saslušanja, ispitivala me obrana osumnjičenih. Tu je bilo toliko poniženja i provokativnih pitanja. Jedno od takvih glupih i bezobraznih pitanja je glasilo: “Ako vam je tako bilo loše, kako ste nakon svega rodili zdravo dijete?” Što čovjek može na to bezdušno pitanje odgovoriti. Toliko je to bilo glupo i bezobrazno pitanje da se i sam tužitelj na ovo pitanje usprotivio. Kada su me one nesretne noći tjerali s pucnjavom i povicima iz moje kuće, bježeći nisam mogla ništa razmišljati ali danas nakon toliko godina često razmišljam o onom čovjeku koji je onu noć na megafon uzvikivao “Allahu ekber”,voljela bih ga samo danas upitati, onako čak uz kavu, kao vjernica, vjeruje li on zaista da je Bog velik? Ja vjerujem, vjeruje li on da je dragi Bog uživao one noć kad sam protjerana u ime Božje iz moje kuće. Ja u takvoga Boga ne vjerujem, ja vjerujem u Boga ljubavi i vjerujem da se njegovo kraljevstvo ostvaruje borbom protiv zla, a ne nanošenjem zla drugome. Veliki i beskrajni Bože kako li smo isprljali tvoje sveto i uzvišeno ime! Smiluj se i njima i nama! Ilka Kožul, Potoci Dnevnik.ba
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
bumbar92
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 01 srp 2023, 07:20 |
|
Pridružen/a: 04 svi 2009, 10:57 Postovi: 9626 Lokacija: HR HB
|
Citat: priopćenje branitelja 30. lipnja - Izdaja kakvu Hrvati nisu i neće zaboraviti![slika](https://static.dnevnik.ba/images/slike/2023/06/30/o_34523_1024.jpg) Piše fena / 30.06.2023., 19:13h U vezi s događanjima 30. lipnja 1993. godine priopćenjem za javnost oglasila se Koordinacija udruga proisteklih iz Domovinskog rata Grada Mostara. U priopćenju se navodi kako je općepoznata i neoboriva činjenica iz Domovinskog rata u BiH da je Hrvatsko vijeće obrane (HVO) prva legalna oružana sila, koja je pružila otpor i nanijela prvi poraz JNA i srpsko-crnogorskom agresoru na Bosnu i Hercegovinu. „Malo je danas onih koji znaju za istinu od 30. 06. 1993. godine, a protekom vremena i odlaskom onih iskonskih sudionika, branitelja iz tog vremena, te sustavnim prešućivanjem istine od strane Bošnjaka, nastoje se prekrojiti povijesne činjenice obrane grada Mostara. Dana 30. lipnja 1993. godine tzv. Armija BiH podmuklo, ali i planski, što svjedoče zapisane naredbe komandanta tzv. Armije BiH iz svibnja 1993. godine, napala je Bijelo polje, Vrapčiće i Vojarnu Tihomir Mišić (Sjeverni logor) u Mostaru, a pomoć su imali u bošnjačkim pripadnicima HVO-a koji su preko noći izdali svoje suborce i okrenuli oružje prema Hrvatima“, navodi se dalje u priopćenju. Dodaje se kako je 30. lipanj 1993. godine „dan sjećanja za Hrvate koji je urezan krvavim slovima na lijevoj obali grada Mostara i Bijelom polju.“ „Na tu tužnu obljetnicu, uvijek se sjećamo naših poginulih branitelja koji položiše svoj život zbog izdaje dojučerašnjih suboraca, muslimana. Samo na taj dan poginulo je 11 Hrvata Bijelog polja, a kroz logore tzv. Armije BiH još njih 26 položiše svoje živote. Povjerenje u dojučerašnje susjede plaćeno je visokom cijenom od 166 zatočenih branitelja i civila raspoređenih u tri logora tzv Armije BiH i to: Skenderove kuće - Potoci, Osnovna škola „Potoci" i IV. osnovna škola Mostar. Oprostiti da, zaboraviti nikada - riječi su svakog preživjelog branitelja i civila nakon 30.06.1993. godine u Mostaru“, poručili su Koordinacije udruga proisteklih iz Domovinskog rata Grada Mostara. Dnevnik.ba
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
tetejac
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 01 srp 2023, 07:29 |
|
Pridružen/a: 04 sij 2022, 10:07 Postovi: 1750
|
I onda kukaju što smo ih nakon 30.6 masovno kupili i vodili na heliodrom. Trebali smo ih ostavit da nas kolju na spavanju. Kakav šupak moraš bit da ubiješ suborca na spavanju. Jučer s njim djelio konzervu na liniji, noćas ga zakolješ. To su ti današnji dobri bošnjani. Naoružaš ga, opremiš kako Bog zapovjeda, obučiš i nahraniš i on ti ovako vrati. Nema zaborava, nema ni oprosta. Nikad više s nama, ko vam jebe mater izdajničku prevrtljivu. Zna se imenom i prezimenom ko je bio te noći u sjevernom logoru.
_________________ Idi kući maži supe
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
daramo
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 01 srp 2023, 08:52 |
|
Pridružen/a: 02 kol 2012, 11:47 Postovi: 37487 Lokacija: Ulica Nemanje Bilbije 99
|
U islamu je očito ubiti suborca druge vjere na spavanju herojski čin. Marš sjećanja na deblokadu Mostara: Heroji žive dok se sjeća na njihova junačka djela https://www.klix.ba/vijesti/bih/mars-sj ... /230630134Pašan Pinjić: Da nije bilo njih mi danas ne bi imali priliku da prođemo ovom stazom kojom prolazimo slobodno i završili bi kao Srebrenica. Da nije bilo HVO-a završili bi na Uborku.
_________________ mostarski europski
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
bumbar92
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 01 srp 2023, 09:07 |
|
Pridružen/a: 04 svi 2009, 10:57 Postovi: 9626 Lokacija: HR HB
|
Točnije, da im nije bilo HVOa završilo bi ih pola u Neretvi, a pola u JNA šinjelima i u prvim četničkim ešalonima u napadu na Dubrovnik i Split...
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Pejtonac sa juga
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 14:44 |
|
Pridružen/a: 14 kol 2022, 16:44 Postovi: 765
|
tetejac je napisao/la: I onda kukaju što smo ih nakon 30.6 masovno kupili i vodili na heliodrom. Trebali smo ih ostavit da nas kolju na spavanju. Kakav šupak moraš bit da ubiješ suborca na spavanju. Jučer s njim djelio konzervu na liniji, noćas ga zakolješ. To su ti današnji dobri bošnjani. Naoružaš ga, opremiš kako Bog zapovjeda, obučiš i nahraniš i on ti ovako vrati. Nema zaborava, nema ni oprosta. Nikad više s nama, ko vam jebe mater izdajničku prevrtljivu. Zna se imenom i prezimenom ko je bio te noći u sjevernom logoru. Pa koji ste vi idioti da mislite da možete jedan grad držati u blokadi sa vojnicima iz istog tog naroda? To je isto kao da očekuješ da ti liniju na Ilidži drže Mujo i Safet. Vaš je problem što ste tada preozbiljno shvatili viceve o Muji i Sulji. "Hej, znaš šta, ja ću istjerati ljude iz svojih stanova po Bijelom Brijegu i Aveniji, a onda će mi ti glupi Muslimani još držati u blokadi svoje sunarodnjake i blokirati im prevoz hrane i lijekova".
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
daramo
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 14:48 |
|
Pridružen/a: 02 kol 2012, 11:47 Postovi: 37487 Lokacija: Ulica Nemanje Bilbije 99
|
Kakvoj blokadi? Želiš reći da su Muslimani u HVO-u držali grad pod blokadom? To je istina tako završiš kad vjeruješ o dobrom Bošnjaninu Muji i Hasi iz vica.
_________________ mostarski europski
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Pejtonac sa juga
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 14:51 |
|
Pridružen/a: 14 kol 2022, 16:44 Postovi: 765
|
daramo je napisao/la: Kakvoj blokadi? Želiš reći da su Muslimani u HVO-u držali grad pod blokadom? To je istina tako završiš kad vjeruješ o dobrom Bošnjaninu Muji i Hasi iz vica. Ne znam jarane, ako ti držiš Sjeverni Logor i Bijelo Polje pod kontrolom, ja mislim da je to blokada. A ako su vas napali "suborci, "muslimanski" vojnici u HVO-u" u to vrijeme na istom tom pravcu, pretpostavljam da su imali neku namjenu...
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
daramo
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 14:57 |
|
Pridružen/a: 02 kol 2012, 11:47 Postovi: 37487 Lokacija: Ulica Nemanje Bilbije 99
|
Kako je blokada ako u tom Sjevernom logoru spavaju i muslimani? Napad uvijek ima samo jednu namjeru, kakvu drugu namjenu može imati?
_________________ mostarski europski
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Pejtonac sa juga
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 15:04 |
|
Pridružen/a: 14 kol 2022, 16:44 Postovi: 765
|
daramo je napisao/la: Kako je blokada ako u tom Sjevernom logoru spavaju i muslimani? Napad uvijek ima samo jednu namjeru, kakvu drugu namjenu može imati? Ako je izbio sukob, a jedna strana drži izlaz iz grada, to se zove blokada. Ne pravi se glup. Spavali su tamo zato što ste vi mislili da možete u gradu istjeravati Muje i držati ih pod opsadom, pa u Vrapčićima iste te Muje koristiti da vam drže liniju. Postavljaš glupa pitanja zato što ni sam ne možeš shvatiti koliki ste kurcluš u glavama tada imali.
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
daramo
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 15:12 |
|
Pridružen/a: 02 kol 2012, 11:47 Postovi: 37487 Lokacija: Ulica Nemanje Bilbije 99
|
Želiš reći da je izbio sukob a da Hrvati i Muslimani onda skupa spavaju u Sjevernom logoru poslije sukoba? I kako to nekoga možeš istjerati držeći ga pod blokadom? Kakva linija sa Srbima je bila u Vrapčićima pa da je tamo drže? Zapletete sami sebe u mitomaniji i lažima.
_________________ mostarski europski
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Pejtonac sa juga
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 15:40 |
|
Pridružen/a: 14 kol 2022, 16:44 Postovi: 765
|
daramo je napisao/la: Želiš reći da je izbio sukob a da Hrvati i Muslimani onda skupa spavaju u Sjevernom logoru poslije sukoba? I kako to nekoga možeš istjerati držeći ga pod blokadom? Kakva linija sa Srbima je bila u Vrapčićima pa da je tamo drže? Zapletete sami sebe u mitomaniji i lažima. Praviš.se.glup. Odgovorit ću ti zadnji put, samo zato što pišeš tolike nebuloze da je to za nepovjerovati. 1. Spavali su oni za koje ste mislili da će biti lojalni vašim fantazijama 2. Istjerali ste ih iz gradskih područja pod svojom kontrolom, isto kao što su i Srbi istjeravali narod sa Grbavice pa držali ostatak Sarajeva pod kontrolom ABiH pod opsadom. 3. Da, nije ih bilo kod Srba, zato što Srbi ipak nisu toliki idioti pa da im liniju npr. na Ilidži drže Bošnjaci. Zato moraš biti baš udaren u glavu, a sama činjenica da i dan-danas pričate o tome i optužujete Bošnjake za nešto u fazonu "Mi smo mislili da s vama možemo vaše sunarodnjake držati u blokadi, a vi nama tako", umjesto da se pokrijete ušima od sramote i šutite o tome da vas ne bi provalili koliki ste idioti ispali.
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
daramo
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 15:47 |
|
Pridružen/a: 02 kol 2012, 11:47 Postovi: 37487 Lokacija: Ulica Nemanje Bilbije 99
|
Hajde ne seri, svi Muslimani su do tada slobodno živjeli u zapadnom dijelu grada, zbog koga je onda osnovan logor Heliodrom ako su već prije toga svi muslimani protjerani? Istjerani ste iz tih gradskih područja tek nakon sto ste vi istjerali Hrvate iz Bijelog polja. Tada u Sjevernom logoru nije bilo nikakve linije nego je bila vojarna, ne takijaj.
Naravno da se trebamo sramiti jer smo istočni Mostar oslobodili od Srba koji su vam namijenili masovnu grobnicu na Uborku.
_________________ mostarski europski
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
saskia
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 15:55 |
|
Pridružen/a: 07 lip 2019, 16:42 Postovi: 2340 Lokacija: Negdi na granici svitova
|
tetejac je napisao/la: saskia je napisao/la: Na današnji dan prije 31 godinu se u sklopu operacije Lipanjske zore oslobađala lijeva strana Neretve Poginulim vitezovima pokoj vječni Zakasnio si koji dan. Neretvu smo prešli na Svetog Antu. Dan gore dole nemoj cjepidlačit pajdo ![zubati :zubati](https://hercegbosna.org/forum/images/smilies/a090.gif) Mada mislim da je čak poslje svetog Ante rješavana lijeva strana, ali ko će se više sjetit
_________________ Za dom spremni
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
saskia
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 16:02 |
|
Pridružen/a: 07 lip 2019, 16:42 Postovi: 2340 Lokacija: Negdi na granici svitova
|
Sjeverni logor je naša hrvatska sramota. Nakon prvog metka u Hercegovini ih je kompletno trebalo na Heliodrom. Uz naravno poštivanje ženevske konvencije i tako dalje
_________________ Za dom spremni
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
tetejac
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 16:33 |
|
Pridružen/a: 04 sij 2022, 10:07 Postovi: 1750
|
saskia je napisao/la: tetejac je napisao/la: Zakasnio si koji dan. Neretvu smo prešli na Svetog Antu. Dan gore dole nemoj cjepidlačit pajdo ![zubati :zubati](https://hercegbosna.org/forum/images/smilies/a090.gif) Mada mislim da je čak poslje svetog Ante rješavana lijeva strana, ali ko će se više sjetit Ništa, samo kažem Neretvu smo prešli na Svetog Antu i danima se borili na lijevoj strani. Jesi čuo za Francuza da je ubijen u Parizu? Bio u tvojoj postrojbi.
_________________ Idi kući maži supe
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
tetejac
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 16:38 |
|
Pridružen/a: 04 sij 2022, 10:07 Postovi: 1750
|
Pejtonac sa juga je napisao/la: tetejac je napisao/la: I onda kukaju što smo ih nakon 30.6 masovno kupili i vodili na heliodrom. Trebali smo ih ostavit da nas kolju na spavanju. Kakav šupak moraš bit da ubiješ suborca na spavanju. Jučer s njim djelio konzervu na liniji, noćas ga zakolješ. To su ti današnji dobri bošnjani. Naoružaš ga, opremiš kako Bog zapovjeda, obučiš i nahraniš i on ti ovako vrati. Nema zaborava, nema ni oprosta. Nikad više s nama, ko vam jebe mater izdajničku prevrtljivu. Zna se imenom i prezimenom ko je bio te noći u sjevernom logoru. Pa koji ste vi idioti da mislite da možete jedan grad držati u blokadi sa vojnicima iz istog tog naroda? To je isto kao da očekuješ da ti liniju na Ilidži drže Mujo i Safet. Vaš je problem što ste tada preozbiljno shvatili viceve o Muji i Sulji. "Hej, znaš šta, ja ću istjerati ljude iz svojih stanova po Bijelom Brijegu i Aveniji, a onda će mi ti glupi Muslimani još držati u blokadi svoje sunarodnjake i blokirati im prevoz hrane i lijekova". Tu priču možeš prosipat nekom sa strane.
_________________ Idi kući maži supe
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
saskia
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 17:06 |
|
Pridružen/a: 07 lip 2019, 16:42 Postovi: 2340 Lokacija: Negdi na granici svitova
|
tetejac je napisao/la: saskia je napisao/la: Dan gore dole nemoj cjepidlačit pajdo ![zubati :zubati](https://hercegbosna.org/forum/images/smilies/a090.gif) Mada mislim da je čak poslje svetog Ante rješavana lijeva strana, ali ko će se više sjetit Ništa, samo kažem Neretvu smo prešli na Svetog Antu i danima se borili na lijevoj strani. Jesi čuo za Francuza da je ubijen u Parizu? Bio u tvojoj postrojbi. Ovo mi je prvi glas. Pokoj mu duši
_________________ Za dom spremni
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
saskia
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 17:07 |
|
Pridružen/a: 07 lip 2019, 16:42 Postovi: 2340 Lokacija: Negdi na granici svitova
|
Slika iz Doljana. P.U.M.B.
Privitak/ci: |
![41F5BC28-D202-4816-A182-21006AB59479.jpeg (63.83 KiB) Pogledano 1629 put/a. 41F5BC28-D202-4816-A182-21006AB59479.jpeg](./download/file.php?id=14134&t=1&sid=5d068be90f9adac4218ae3cd2a145f1a)
41F5BC28-D202-4816-A182-21006AB59479.jpeg [ 63.83 KiB | Pogledano 1629 put/a. ]
|
_________________ Za dom spremni
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
tetejac
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 02 srp 2023, 17:13 |
|
Pridružen/a: 04 sij 2022, 10:07 Postovi: 1750
|
saskia je napisao/la: Slika iz Doljana. P.U.M.B. Strašan ratnik bio. Znaš išta za Tita i jel’ preživio rat? Za Jablanicu sam čuo da je grohno a bio je strašan momak. Jel’ istina?
_________________ Idi kući maži supe
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Gaugamela93
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 10 srp 2023, 21:50 |
|
Pridružen/a: 04 pro 2016, 18:11 Postovi: 1565
|
saskia je napisao/la: Sjeverni logor je naša hrvatska sramota. Nakon prvog metka u Hercegovini ih je kompletno trebalo na Heliodrom. Uz naravno poštivanje ženevske konvencije i tako dalje Amerikanci su kako piše Bill Clinton u svojoj knjizi "Moj život", odmah nakon izbijanja sukoba sa Japancima u prosincu 1941. godine sve Amerikance japanskog porijekla strpali u koncentracijske logore, koji su naravno bili u skladu sa svim Ženevskim konvencijama.
_________________ Ne može biti trijumfa bez gubitaka, pobjede bez patnje, slobode bez žrtve.
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Ceha
|
Naslov: Re: Mostar u ratu 1992-1996. Postano: 10 srp 2023, 23:34 |
|
Pridružen/a: 08 svi 2009, 13:12 Postovi: 22447
|
Agresija muslimana na Hrvate je imala više faza.
0. HVO brani muslimanske gradove (poput Maglaja), koje muslimani sami opstruiraju, većina njih je sudjelovala u agresiji JNA na Hrvatsku, preko BiH im je i osiguravala logistiku. U toj fazi lagano spremaju i blokade, balvane prema HVO gradovima na frontu, poput Jajca, koji padaju radi toga. Tu se događaju i prve pobune, poput one u Rami, ali ih HVO ekspresno rješava. Ubijaju ili otimaju zapovjednike HVOa. Nažalost, naši ne reagiraju, obučavaju ih, naoružavaju, zbrinjavaju im žene i djecu, tretiraju ih kao saveznike.
1. Počinje Maslenica, traje rat sa Srbima, a u BiH je aktualan Vance-Owenov mirovni plan po kojem bi se cca teritorij Banovine trebao organizirati u hrvatske kantone, iako uz jaku središnju vlast u Sarajevu. Muslimani pokušavaju preuzeti hrvatsku provinciju oko Travnika, etnički čiste Hrvate gdje stignu, pokušavaju prekinuti komunikacije, odsjecaju Lepenicu kod Kaćuna i u Bilalovcu, ograničena kontra HVOa u Uskoplju ih malo smiruje.
2. Muslimani pokreću nove pobune, zatvaraju Hrvate po logorima, gdje god su Hrvati manjina. Etničko čišćenje Hrvata, ratni zločini, izdaja u Mostaru, krvavo preuzimanje Bugojna i Travnika, gdje je smještena gomila muslimanskih izbjeglica, ulazak u malenu Fojnicu na prijevaru, nespremost lokalnog HVOa prilikom proglašenja UN-ove sigurne zone. Hrvate istjeruju i kuće im pale vojne postrojbe muslimana koje je organizirala i obučila RH. Gomila Hrvata bježi preko RS u RH. Razoružavanje muslimana u HVOu nakon izdaje u Bijelom polju, prestanak obuke muslimana, nastavak vojnog opremanja, ali smanjeno. Owen-Stoltenbergov mirovni plan i proglašene Hercegbosne republikom unutar njega.
3. Muslimansko-srpski dogovor, Izetbegović priznaje RS, strateška operacija Neretva 93 da zajednički izbiju na Jadran, prilikom operacije Medački džep. Akcija propada, HVO vrši aktivnu obranu (operacija Buna) u Uskoplju. Muslimani se iživljavaju i vrše ratne zločine u Vareškoj enklavi, kao odmazdu za ratne neuspjehe.
4. Lokalne kontre, HVO zauzima sve bitne kote za deblokadu enklava i brani Lašvu/Vitez protiv muslimanskih specijalaca koji su se izvlačili iz Sarajeva da bi ga osvojili. Muslimani su pred slomom, nad svakim njihovim gradom u Hercegovini je HVO, a deblokadom Lašve i Lepenice bi HVO izbio kod Zenice. Pristaju na protektorat i konfederaciju RH, te pola-pola federaciju.
Naši su zeznuli priču u fazi I što smo ratovali sa Srbima, a nismo preuzeli cijelo Uskoplje, kao što je riješena Rama i što smo njih tretirali kao saveznike, dok su oni kopali rovove prema nama. O držanjem u HVOu dok gori pola srednje Bosne i sjeverne Hercegovine, da ne pričam.
|
|
Vrh |
|
![](images/spacer.gif) |
Online |
Trenutno korisnika/ca: / i 15 gostiju. |
|
Ne možeš započinjati nove teme. Ne možeš odgovarati na postove. Ne možeš uređivati svoje postove. Ne možeš izbrisati svoje postove. Ne možeš postati privitke.
|
|
|